– Тя ми е внучка, Марсел. Бог да благослови малката ѝ сладка главица. Никога не съм срещала толкова умно момиче. Тя трябва да поеме отговорността. Само тя може да вземе правилното решение.
Настава кратка тишина. После баба продължава решително:
– ЗНАМ, че тя е просто дете, Марсел! Но проклета да съм, ако не е по-умна от всички онези идиоти взети заедно! А това е моето завещание и ти си моят адвокат. Така че просто направи каквото ти казвам!
Елса стои в коридора, затаила дъх. Щом баба казва, „защото засега НЕ ИСКАМ да ѝ съобщавам, Марсел! Защото всички седемгодишни заслужават супергерои!“, Елса се обръща и излиза безшумно през вратата, а шалът на Грифиндор е мокър от сълзи.
Последното, което чува от телефонния разговор, е:
– Не искам Елса да знае, че ще умра, защото всички седемгодишни заслужават супергерои, Марсел. Всички седемгодишни заслужават супергерои, които имат суперсилата да не се разболяват от рак.
3
Кафе
В бабините блокове има нещо специално. Човек винаги помни как ухаят.
Техният блок, разбира се, е съвсем обикновен. До голяма степен. Висок е четири етажа, има девет апартамента и мирише на баба. И на кафе, разбира се, почти постоянно мирише на кафе. На стената в пералното са закачени строги правила със заглавие „За всеобщ комфорт“, като „комфорт“ е подчертан два пъти. Има и асансьор, който вечно е развален, контейнери за разделно събиране в градинката, пияница, бойно куче и баба.
Обикновен блок. До голяма степен.
Баба живее най-горе. В отсрещния апартамент живеят мама, Елса и Джордж. Джордж е партньор на мама и не му е леко, защото това означава, че е съсед на баба. Джордж има брада и малка плетена шапчица и обича да тича с клин и шорти и да готви на английски. Казва pork, вместо „свинско“, когато чете рецепти, а баба казва, че той „има късмет, че е сладък, защото е тъп като изгнила врата на плевня“. И никога не го нарича „Джордж“, вместо това казва „смотаняка“. Мама много се дразни, но Елса знае, че баба не го прави, за да дразни мама. Прави го, защото иска Елса да знае, че каквото и да става, баба е на нейна страна. Защото така се прави, когато си баба и родителите на внучка ти се разделят и си намерят други партньори, и изведнъж почнат да разправят, че внучката ще си има полубратче или полусестриче. В такива случаи си на страната на внучката. Винаги. Независимо от всичко. А това, че изкарва мама извън кожата ѝ, е просто бонус за баба.
Мама и Джордж не са научили дали Половинката е момче или момиче. Въпреки че биха могли. Но за Джордж е особено важно да не знае. Той винаги нарича Половинката „то“, за да не „вкарва детето в полов модел“. Първия път, когато го чу, на Елса ѝ се стори, че Джордж казва „палав модел“. Това бе един много объркан следобед за всички замесени.
Мама и Джордж са решили, че Половинката ще се казва Елвир или Елвира. Щом Елса обясни това на баба, тя избухна:
– ЕЛВ-ир!?
– Това е мъжкото на Елвира – поясни Елса.
Баба поклати глава и изсумтя:
– Елвир? Да не си мислят, че малкият ще помага на Фродо да отнесе пръстена в Мордор?
Това се случи точно след като баба и Елса изгледаха всички части на „Властелинът на пръстените“, защото мама изрично бе казала, че Елса не бива да ги гледа.
Разбира се, Елса знае, че баба няма нищо против Половинката. Или против Джордж. Говори така просто защото е баба, а баба винаги е на страната на Елса, независимо от всичко. Дори след онзи път, когато Елса каза на баба, че мрази Джордж. И че понякога мрази дори Половинката. А е адски трудно да не обичаш една баба, която е на твоя страна, въпреки че те е чула да казваш нещо толкова ужасно.
Апартаментът на баба е същият като този на мама, само че много по-разхвърлян. Защото апартаментът на мама прилича на мама, а този на баба прилича на баба. А мама обича разтребеното, докато баба обича разбърканото.
В апартамента под бабиния живеят Брит-Мари и Кент. Те много обичат да притежават разни неща и Кент винаги обяснява колко струва всичко. Той почти никога не си е вкъщи, защото е предприемач. Или „Кентприемач“, както казва той самият, след което се засмива високо. Ако хората не се засмеят с него, той го повтаря, този път малко по-високо, сякаш в това е проблемът.
Баба казва, че Кент е проклет мъпет и че „предприемач“ се нарича човек, за когото не се знае с какво се занимава, а думата всъщност тръгнала от Страната-на-Почти-Будните, когато някой не чул правилно „прави се на разбирач“. Елса не е съвсем сигурна дали това е истина.
Брит-Мари почти винаги си е вкъщи, затова Елса предполага, че тя не е предприемач. Баба казва, че Брит-Мари е „мрънкаща вещица на пълен работен ден“. Може да се каже, че двете не се разбират много добре. „Тази чума има язва на душата“, обича да казва баба, тъй като Брит-Мари винаги изглежда така, сякаш току-що е налапала грешния бонбон.
Именно тя закачи бележката със заглавие „За всеобщ комфорт“ в пералното. Защото всеобщият комфорт е много важен за Брит-Мари, въпреки че тя и Кент са единствените в блока, които имат собствена пералня в апартамента. Веднъж след като Джордж беше ползвал общата пералня, Брит-Мари позвъни на вратата и поиска да говори с майката на Елса. Държеше малко кълбо син пух от филтъра на сушилнята и щом мама се появи, Брит-Мари ѝ го подаде, сякаш в дланта ѝ имаше малко новородено пиленце, и каза: „Струва ми се, че си забравила това, когато си прала, Ӕлрика!“. А щом Джордж обясни, че всъщност той отговаря за прането, Брит-Мари го изгледа и се усмихна, но съвсем не изглеждаше да е искрена. После каза „Колко модерно“ и се усмихна много добронамерено на мама и обясни: „За всеобщия комфорт на хората в тази жилищна асоциация3, филтърът на сушилнята се почиства, след като е бил ползван, Ӕлрика!“.
Разбира се, жилищна асоциация още няма. Но ще има. Брит-Мари редовно отбелязва, че тя и Кент ще се погрижат за това. А в жилищната асоциация на Брит-Мари правилата ще са важни. Затова тя е смъртният враг на баба. Елса знае какво означава „смъртен враг“, защото чете качествена литература.
В апартамента срещу Брит-Мари и Кент живее жената с черната пола. Но тя почти никога не се мярка, освен рано сутрин и късно вечер, когато много бързо изминава разстоянието от апартамента си до входната врата или обратно. Винаги ходи с високи токчета, тънък куфар и перфектно изгладена черна пола и говори на много висок глас в бял кабел, който излиза от ухото ѝ. Никога не казва „здравей“ и никога не се усмихва. Баба казва, че полата ѝ е така добре изгладена, защото не смее да се измачка.
Под Брит-Мари и Кент живеят Ленарт и Мод. Ленарт пие най-малко по двайсет чаши кафе на ден, но въпреки това всеки път щом сложи кафеварката, изглежда сякаш е спечелил от лотарията. Той е вторият най-мил човек на света и е женен за Мод. Мод е най-милият човек на света и всеки път, когато я видиш, тя тъкмо е изпекла сладки. Те живеят със Саманта, която спи почти постоянно. Саманта е френска болонка, но Ленарт и Мод ѝ говорят сякаш не е. Когато пият кафе в нейно присъствие, те не го наричат „кафе“, ами „напитка за възрастни“. Баба казва, че ония двамата са съвсем изперкали, но Елса мисли, че няма нищо лошо в това да си толкова мил. А и у тях винаги има сънища и прегръдки. Сънищата са вид сладки с ванилия. Прегръдките са си прегръдки.
Срещу Ленарт и Мод живее Алф. Той кара такси и винаги е облечен с кожено яке и лошо настроение. Подметките му са тънки като пергаментова хартия, защото не си вдига стъпалата, когато ходи. Баба казва, че прави така, защото имал най-ниския център на тежестта в цялата проклета вселена.
В апартамента под този на Ленарт и Мод живеят момчето със синдром и майка му. Момчето със синдром е една година и няколко седмици по-малко от Елса и никога не говори. Майка му постоянно изпуска разни неща. От джобовете ѝ сякаш валят предмети. Както когато обискират лошите в анимационните филми и от дрехите им изскачат толкова много неща, че оформят купчина по-висока от самите тях. Но тя и момчето със синдром имат много добродушни очи и дори баба като че ли ги харесва.