- Цього року на кубку з квідичу викарбують назву нашої команди, - радісно сказав Вуд, коли вони прямували назад до замку. - Я не здивуюся, якщо ти перевершиш самого Чарлі Візлі, а він міг би грати за збірну Англії, якби не поїхав полювати драконів.
Можливо, через свою заклопотаність, адже треба було не тільки виконувати домашні завдання, а й тричі на тиждень, під вечір, ходити на тренування з квідичу, Гаррі не міг повірити, що вже минуло два місяці, відколи він у Гоґвортсі. Він почувався в цьому замку як удома, причому значно краще, ніж будь-коли на Прівіт-драйв. Та й уроки ставали щораз цікавіші, бо учні вже добре засвоїли основи всіх предметів.
Уранці напередодні свята Гелловін їх розбудив солодкий запах печеного гарбуза, яким пахло в усіх коридорах. А на уроці заклинань професор Флитвік оголосив, що вони, на його думку, вже готові робити те, про що мріяли найдужче - змушувати літати різні предмети (про це вони мріяли ще відтоді, як він змусив літати довкола класу Невіловову жабку). Професор Флитвік розділив усіх учнів на пари. Партнером Гаррі став Шеймус Фініґан (що вельми втішило Гаррі, бо йому на очі відчайдушно намагався втрапити Невіл). А ось Рон опинився в парі з Герміоною Ґрейнджер. Не знати кого це більше розлютило, - Рона чи Герміону. Вона не розмовляла з ними ще відтоді, як прийшла поштою Гарріна мітла.
- Що ж, не забувайте тільки про той плавний рух зап'ястком руки, над яким ми працювали! - пищав професор Флитвік, забравшись, як завжди, на купу книжок. - Легко й елегантно, пам'ятайте, легко й елегантно!.. І дуже важливо точно вимовляти магічні слова! Не забувайте ніколи про чарівника Баруффіо, який замість «с» сказав «з» і, побачив не тролів сад, а тролів... самі здогадуєтесь що.
Завдання виявилося важким. Гаррі з Шеймусом махали-вимахували своїми паличками, але перо, яке хлопці мали підняти вгору, незрушно лежало на столі. В Шеймуса зрештою урвався терпець і він штрикнув перо паличкою - воно загорілося, і Гаррі мусив гасити його, накривши капелюхом.
Ронові теж не щастило.
- Вінґардіум Левіоза! - вигукував він, розмахуючи своїми довгими руками, немов вітряк.
- Ти не так кажеш! - дратувалася Герміона. - Має бути «Він-ґар-діум Леві-о-за». «Леві» треба вимовляти протяжно й легко.
- Кажи сама, коли така розумна, - огризнувся Рон.
Герміона підкотила рукави мантії, махнула паличкою й вимовила:
- Вінґардіум Левіоза!
Перо піднялося зі столу й зависло приблизно за метр над їхніми головами.
- Дуже добре! - вигукнув професор Флитвік, заплескавши в долоні. - Дивіться сюди, міс Ґрейнджер це зробила!
Під кінець уроку Рон був у кепському настрої.
- Не диво, що всі її не терплять, - скаржився він Гаррі, коли вони пробиралися крізь юрбу дітей у коридорі. - Це не дівчина, а якесь жахіття, чесно тобі кажу!
Обганяючи якогось учня, Гаррі ненароком його зачепив. То була Герміона. Гаррі глянув на неї і здивувався - вона плакала.
- Мабуть, почула.
- Ну, то й що? - не дуже впевнено відповів Рон. - Могла б уже помітити, що не має жодних друзів.
Герміона не прийшла на наступний урок і того вечора взагалі ніде не з'являлася. Дорогою до Великої зали, де мав відбутися бенкет на честь Гелловіну, Гаррі й Рон почули, як Парваті Патіл розповідала своїй подрузі Лаванді, що Герміона плакала в дівочій убиральні й хотіла, щоб її лишили саму. Ронові після цього стало ще прикріше, але за мить вони вже увійшли до Великої зали, святкове оздоблення якої змусило їх забути про Герміону.
Зі стін і стелі тріпотіли крильцями сотні живих кажанчиків, а ще сотні чорними хмарками ширяли понад столами, мало не задмухуючи свічки в гарбузах. Несподівано, як і на бенкеті на початку навчального року, на золотих тарелях з'явилася страва.
Гаррі саме накладав собі картоплі в лушпинні, коли до зали в перехнябленому тюрбані увірвався переляканий на смерть професор Квірел. Усі розгублено дивилися, як він підбіг до Дамблдорового крісла, сперся на стіл і, насилу зводячи дух, вимовив:
- Троль!.. У підвалах... Думаю, ви повинні знати!.. - Знепритомнівши, він сповз на підлогу.
Відразу знявся гамір. Професорові Дамблдору довелося вистрелити зі своєї палички кількома пурпуровими ракетами, перше ніж настала тиша.
- Старости! - вигукнув він. - Негайно відведіть своїх учнів до спалень!
Персі був у своїй стихії.
- За мною! Першокласники, тримайтеся купи! Троль не страшний, якщо виконувати мої накази! Не відставайте від мене! Дорогу першокласникам! Перепрошую, я староста!
- Як сюди міг потрапити троль? - дивувася Гаррі, підіймаючись сходами вгору.
- Не знаю, кажуть, вони досить дурні, - відповів Рон. - Може, його впустив Півз, пожартувавши на честь Гелловіну.
Вони проминули кілька груп учнів, що поспішали в різні боки. Пропихаючись крізь юрбу розгублених гафелпафців, Гаррі зненацька вхопив Рона за руку.
- Я тільки тепер згадав - Герміона!
- Що з нею?
- Вона ж не знає про троля!
- Ага! - закусив губу Рон. - Але треба, щоб нас не побачив Персі.
Пригнувшись, вони приєдналися до гафелпафців, що бігли в іншому напрямку, прослизнули в безлюдний бічний коридор і помчали до дівочих убиралень. Тільки-но завернули за ріг, як почули ззаду швидкі кроки.
- Персі! - зашипів Рон, ховаючись разом із Гаррі за великого кам'яного грифона.
Визираючи звідти, вони помітили, однак, не Персі, а Снейпа, який дійшов до кінця коридору і зник.
- Що він тут робить? - прошепотів Гаррі. - Чому він не в підвалах разом з рештою вчителів?
- Звідки я знаю?
Вони якнайтихіше прокралися наступним коридором, дослухаючись до дедалі тихішої ходи Снейпа.
- Він пішов на четвертий поверх, - сказав Гаррі, але тут Рон підняв руку.
- Чуєш цей запах?
Гаррі принюхався і відчув страхітливий сморід-суміш старих шкарпеток і громадського туалету, який ніколи не прибирають.
А тоді вони щось почули - низьке рохкання й човгання здоровезних ніг. Рон показав пальцем: з кінця коридору, що вів ліворуч, до них наближалося щось величезне. Хлопці сховалися в тінь, спостерігаючи, як та потвора з'являється в смузі місячного світла.
То було жахливе видовище. Велетенське, заввишки майже з чотири метри, незграбне тіло в темно-сірій шкурі скидалося на кам'яну брилу, на верхівці якої стирчала, мов кокосовий горіх, маленька лиса голова. Короткі ноги, товстезні, наче стовбури, й пласкі зашкарублі ступні. Сморід стояв неймовірний. У довжелезних руках потвора тримала величезну дерев'яну довбню, що волочилася по землі.
Троль зупинився біля дверей і зазирнув усередину. Поворушив довгими вухами, щось міркуючи своєю крихітною головою, а тоді повільно зачовгав до кімнати.
- У замку є ключ, - пробурмотів Гаррі. - Його можна замкнути.
- Чудова думка! - нервово озвався Рон.
Хлопці навшпиньки, з пересохлими горлянками, молячись, щоб не вийшов несподівано троль, підкралися до відчинених дверей. Стрибнувши, Гаррі відразу схопив ключ, грюкнув дверима і замкнув їх.
- Ура!
Розчервонілі від перемоги, хлопці кинулися бігти коридором назад, але на розі почули таке, від чого їхні серця завмерли - пронизливий, сповнений жаху крик, і долинав він саме з тієї кімнати, яку вони щойно замкнули.
- Ой, ні! - простогнав Рон, збліднувши, немов Кривавий Барон.
- Це дівоча вбиральня! - заціпенів Гаррі.
- Герміона! - скрикнули вони одночасно.
Повертатись їм хотілося якнайменше, але що робити? Вони миттю помчали назад до дверей і, тремтячи від страху, повернули ключа, Гаррі потягнув двері - і ось вони вже всередині.
Герміона Ґрейнджер тулилася до протилежної стіни і, здавалося, от-от зомліє. Троль підступав до неї, збиваючи зі стіни умивальники.
- Відволікай його! - у відчаї гукнув Гаррі Ронові і, схопивши відламаний кран, жбурнув його щосили в стіну.
Троль зупинився за кілька кроків від Герміони. Розвернувся, безтямно кліпаючи, щоб побачити, звідки той грюкіт. Його тупі маленькі очиці натрапили на Гаррі. Троль завагався, а тоді рушив уже на нього, піднімаючи довбню.