Що таке?
Поверни їх.
Він запалив ще одну цигарку.
Я думаю про це вже кілька днів, — сказав він. — Біда в тому, що це важко зробити.
Спочатку було вирішено покласти кулі десь на видноті. Проте Ана зауважила, що це не допомогло б негрові. Поліція могла б по-різному поставитись до знахідки й не випустити його на волю. Вона розуміла, що був тут і певний ризик, бо кулі могли потрапити до когось, хто привласнив би їх.
Якщо вже братись, то не схибити, — казала вона.
Вони викопали кулі, Ана дбайливо обгорнула їх газетами і заховала згорток у скриню.
Треба чекати нагоди, — вирішила вона.
Але минуло цілих два тижні, поки така нагода трапилась. У ніч на двадцяте серпня, через два місяці після пограбування, Дамасо зустрівся з доном Роке, що сидів за стойкою, відмахуючись пальмовою гілкою від комарів. Радіо було вимкнуте, що підкреслювало його самотність.
А що я казав! — вихопилось у дона Роке, ніби його тішило здійснення найсумніших пророкувань. — Все йде чортзна-куди.
Дамасо кинув монету в автоматичний програвач, це мало бути найкрасномовнішим доказом його вірності. Та дон Роке, здавалося, не помітив цього. Тоді Дамасо підсунув стільця ближче й спробував утішати його, наводячи досить плутані аргументи, які хазяїн сприймав так само байдуже, недбало обмахуючись своєю гілкою.
Нічого не вдієш, — казав він, — чемпіонат з бейсболу не може тривати вічно.
Але можуть знайтися більярдні кулі.
Вони не знайдуться.
Та не проковтнув же їх той негр?
Поліція шукала їх скрізь, — впевнено сказав дон Роке, — він їх викинув у річку.
Може трапитись диво.
То вже химери, синку, — сказав дон Роке. — Ти віриш у чудеса?
Іноді, — сказав Дамасо.
Коли він вийшов із більярдної, кіно ще не скінчилось. Над нічним селом хрипів гучномовець, і вогники по хатах здавались чимось випадковим. Дамасо покрутився коло кінотеатру і пішов на танцювальний майданчик. Оркестр грав для одного замовника, що танцював з двома дамами одночасно. Всі інші тихо сиділи під стінкою. Це виглядало так, ніби вони чекають листа на пошті. Дамасо, сівши за столик, подав хазяїнові знак принести пиво. Пив прямо з пляшки, маленькими ковтками, стежачи крізь скло за чоловіком, який танцював з двома жінками. На зріст вони були вищі за нього. Опівночі з кінотеатру прийшло кілька чоловіків і жінок. Одна з них, знайома Дамасо, залишила товариство й сіла за його столик. Він і не глянув на неї. Випивши вже півдюжини пляшок, він пильно дивився на чоловіка. Той танцював тепер уже з трьома жінками, хоч і не звертав на них уваги, милуючись рухами власних ніг. Він був щасливий. Без сумніву, він був би щасливіший, якби мав ще й хвоста.
Не подобається мені цей тип, — промовив Дамасо.
То й не дивись на нього, — сказала дівчина, замовляючи вино.
На майданчик почали виходити пари, але той, що танцював з трьома жінками, ніби й не помічав їх. В якусь мить його очі зустрілися з очима Дамасо, і він почав танцювати ще запальніше, шкірячи в усмішці свої дрібні кролячі зуби. Дамасо витримав його погляд не зморгнувши, чоловік спохмурнів і повернувся до нього спиною.
Вдає з себе найщасливішого, — пробурчав Дамасо.
Він дуже веселий, — озвалась дівчина, — щоразу, приходячи в село, він замовляє музику.
Дамасо повернувся до неї.
Тоді йди з ним, де є троє, буде місце й четвертій.
Вона промовчала й почала дивитись на танці, п'ючи
маленькими ковтками вино.
Заграли новий танець. Наприкінці його Дамасо почорнів, як хмара.
Страшенно хочу їсти, — казала дівчина, тягнучи його до стойки, — й ти теж мусиш попоїсти.
Чоловік, що танцював з трьома жінками, саме проходив повз них.
Гей! — гукнув йому Дамасо.
Чоловік посміхнувся до нього, але не зупинився. Дамасо вирвав свою руку з рук дівчини й перегородив йому дорогу.
Мені не до вподоби твої зуби.
Чоловік зблід, але все посміхався.
Мені теж, — мовив він.
І перш ніж дівчина встигла втрутитись, Дамасо ударив його кулаком в обличчя. Чоловік, заточившись, упав. Ніхто з відвідувачів не втрутився. Всі три жінки кричали, схопивши Дамасо за плечі, а дівчина штовхала його в глибину залу. Чоловік врешті отямився, лице його стало похмуре. Він кинувся в центр танцювальної площадки й гукнув:
Давай музику!
До другої години ночі майданчик майже спорожнів, і жінки почали вечеряти. Була задуха. Дівчина принесла на столик тарілку з рисом, квасолею, холодним м'ясом і стала їсти. Дамасо дивився на неї в якімсь заціпенінні. Вона простягла йому ложку з рисом.
Відкрий рота.
Дамасо похитав головою.
Це для жінок, — сказав він. — Чоловіки такого не їдять.
Щоб підвестись, він мусив спертися на стіл руками. Хитаючись, він спробував устояти на ногах. Нараз перед ним з'явився хазяїн.
Це тобі коштуватиме дев'ять вісімдесят, — сказав він. — Тут не державна контора.
Дамасо відсторонив його.
Терпіти не можу отаких...
Хазяїн схопив його за рукав, але по знаку, що подала дівчина, відпустив, кажучи:
Дурній голові невтямки, де впаде.
Дамасо вийшов, ледь тримаючись на ногах. Місяць над річкою і таємничий блиск води променями прорізали його свідомість і зникли. Якесь підсвідоме чуття підказувало йому, що з цієї миті він мусить слідкувати за кожним своїм рухом. Тихенько штовхнув він двері, щоб не скрипнули завіси. Ана почула, як він одчинив скриню. Повертаючись до стіни, вона зрозуміла, що чоловік не роздягався. Якесь раптове передчуття змусило її сісти на ліжку. Дамасо стояв біля скрині, тримаючи в руках ліхтарик та згорток із більярдними кулями. Він приклав пальця до уст. Ана зіскочила з ліжка.
Божевільний, —казала вона, замикаючи двері на засув.
Дамасо поклав у кишеню ліхтарик, ніж та терпуг і пішов на неї, притискаючи до себе згорток. Ана притулилась спиною до дверей.
Поки я жива, ти звідси не вийдеш, — повторювала вона.
Одійди, — сказав Дамасо.
Ана вхопилась обома руками за одвірок. Вони люто дивились одне одному в очі.
Баран упертий, — вимовила Ана. — Дав тобі бог очі, та не дав розуму.
Дамасо схопив її за волосся, скрутив руку, пригнув голову, процідивши крізь зуби:
Сказав тобі, одійди!
Ана зиркнула на нього спідлоба. їй здалося на мить, що вона невразлива до болю й сильніша від чоловіка, але той все тягнув її за волосся, поки в неї не виступили сльози.
Ти уб'єш дитину!
Дамасо поволік, майже поніс її до ліжка. Відчувши себе вільною, вона скочила йому на спину, і вони знову впали на ліжко. Обоє вже були знесилені й задихались.
Я буду кричати, — прохрипіла йому на вухо, — якщо підеш, я буду кричати.
Дамасо глухо сопів, оскаженівши, бив її згортком із кулями по колінах. Ана зойкнула, розслабивши ноги, але одразу ж ухопилася за нього знову, не підпускаючи до дверей. І тоді почала умовляти:
Обіцяю тобі, завтра я сама їх віднесу. І покладу їх так, що ніхто не помітить.
Відступаючи до дверей, Дамасо раз по раз бив її кулями по руках. Вона на мить відпускала його, потім знову чіплялась, умовляючи:
Я можу сказати, що це зробила я, — повторювала вона. — В моєму стані не садять у тюрму.
Дамасо вивільнився.
Тебе побачить усе село, сьогодні ясна ніч, — благала Ана. Перш ніж він устиг зняти засув, вона знову вхопила його й тоді наосліп почала бити по шиї, по обличчю, зриваючись на крик:
Сліпий кіт! Не йди!
Дамасо намагався захищатися, але вона, тримаючись за засув, замахнулася, наміряючись ударити його по голові.
— Шльондра! — крикнув він.
Тепер Дамасо вже не боявся здійняти галас. Кулаком він ударив її по голові. Почувся глибокий стогін, потім глухий удар тіла об стіну, але він навіть не глянув не неї й вискочив з хати, не зачинивши дверей.
Ана лежала на долівці, ошелешена болем, і боязко обмацувала живіт. Вона кусала губи, щоб не плакати. Потім встала, одяглась. Вона не здогадалася, що Дам&со стоїть біля хати й чекає, що вона вибіжить за ним. Але Ана зробила помилку: замість того, щоб бігти за чоловіком, вона зачинила двері й сіла на постелі, чекаючи на нього.