- Знайдіть когось іншого. Я не можу.
- Уже зробили. Тебе замінили. Всього лише одне тіло.
- Злата? – Дещо перелякано позвав мене Єрмолаєв.
- Юрій Іванович тебе просить. Злата сідай в машину. У нас мало часу. – Все таки добив мене Роман.
- Адам, мені потрібно поїхати з цими милими людьми. – Я бачила, як видихнув з полегшенням Роман, як опустились плечі у Ярослава.
- Ні. Злата. Це якась дурня. Я не хочу, щоб ти кудись з ними їхала.
- Адам, нічого страшного, це з моєї колишньої роботи.
-З колишньої роботи? Злата ти себе чуєш? Ні, не їдь.
- Адам, на жаль я не можу відмовити.
- Що ти таке говориш? Звісно можеш. – Адам був спантеличений і наляканий.
- Хлопче, спокійніше давай. – Втрутився невчасно з своєї порадою Роман.
- Адам, я швидко повернусь. Будь-ласка їдь зараз додому. Все нормально. – Я обійняла його лице долонями.
- Не йди. – Прошепотів він.
-Я повернусь.